Det är med pannola. Hur ska jag bokstavera det för dig då?
Date, March 28, 1996. Survivor, Clarie Rosenblom.
Interviewer, Lucia Brunier.
City, Stockholm. Country, Sweden.
And the language will be in Swedish.
Jag heter Lucien Brunier.
Idag är vi den 28 mars 1996.
Jag ska intervjua Clarie Rosenblom.
Och vi är i Stockholm, Sweden.
Clarie, kan du uppge ditt förnamn och bokstavera?
Jag heter Clarie Rosenblom.
Och förnamnet är K-L-A-R-I.
Rosenblom, R-O-S-B-O-U. Och L, vad är det?
Bra, kan du uppge ditt flicknamn?
Jag heter Hirsch. H-I-R-C-H.
Födelsedatumet?
1927, 15 december.
Din ålder?
68, 69, 68 kan man säga va?
68. Födelsestaden?
Pagnolla, ången.
Kan du berätta om när du var liten, var du bodde och hur du bodde?
Vi bodde i en liten villa, men jag minns det väldigt lite.
Jag hade en liten vit klänning och då kunde jag vara fem år.
Som i Dimma minns jag att vi hade äppelträd och jag var väldigt sötklädd, alltid i vita skor.
Min mamma och jag klättrade in i leran, det minns jag.
Och min farbror var det samtidigt och han skrattade.
Hur såg huset där du bodde?
Då minns jag inte så noga, jag har säkert sett ett stenhus med trädgård.
Jag vet att vi hade äppelträd.
Men därifrån har vi flyttat från Pagnolla, vi har flyttat till Tarpa och där bodde mina morföräldrar.
Och där har jag växt upp till 1944.
Kan du berätta vem...
Där hade vi också ett hus med hästar, vi hade stall, så vi hade hästar.
Till och med min pappa har skaffat en ko för min mamma, önskade den.
Hon ville att vi skulle ha egen mjölk och slippa gå till andra.
För det var inte så stort sälle som vi bodde, det var 5-6 tusen invånare.
Och möjligtvis 25 familjärdar.
Det var inte så litet samhälle, det var inte en så liten by.
Men det var en kommun.
Hur gammal var du när du flyttade från lilla huset?
Den här huset med trädgården från Pagnolla, då har jag flyttat, kanske jag var fem år.
Kan du beskriva din familj när du kom in i huset?
Vi har flyttat och där bodde vi vid två ställen som jag växte upp.
Men det var också hus. Jag kan beskriva precis.
Jag hade en syster och då föddes hon 1935.
Det minns jag så väl när hon föddes, för jag fick vattenkoppar så jag fick inte vara hemma.
Så jag fick vara hos mormor.
Då var det 1935 maj månad.
Där hade vi också fruktträd.
Vi bodde väldigt centralt, alltid där.
Jag bodde väldigt nära ett cirkus.
Det kom cirkuser som härkommer, de vandrade runt om.
Så jag var väldigt lycklig, för då hade vi också stall.
Ett cirkus som folket kunde hyra vår stall för deras hästar.
Då fick jag gå alltid gratis på ett cirkus, hur mycket jag ville.
Hur många familjemedlemmar fanns i ert hus?
Bara vi själva, ingen annan.
Så vi hade två byggnader, en vinterbyggnad och en sommarbyggnad.
Där i Ungern är det en väldigt varm klimat.
Min pappa var köpman och han har alltid hyrt väldigt stora fruktodlingar.
Export har de packat med silkepapper, frukten och allt.
Så jag fick följa med, det minns jag.
Så jag var en rätt bortskämd unge egentligen.
Jag ville inte äta vad som helst.
Jag väntade alltid att man skulle fråga vad jag ville.
Om jag ville så sa jag också nej.
Vad gjorde din mamma?
Hemmafru var hon.
Många gånger hade vi hembetrede.
Och så hade vi en dränk som prövde ta med vagnar och hästar.
Hade du husdjur?
Ja, en hund.
Kommer du ihåg vad den heter?
Jag har kort som jag ska visa sen, som jag har fått.
Jag hade en barn som var väldigt kärt med morföräldrar.
Hade jag i samma stan.
Om jag började gå i skolan så visste jag att jag inte gick hem på eftermiddagen.
Därför gick jag till mormor, för jag visste att mamma var där på eftermiddagen.
Hos mormor.
Gick dina föräldrar på synagogen?
Ja, min pappa har gått varje dag till synagogen på morgonen.
När han var hemma, för han reste väldigt mycket.
Så han har alltid gått till synagogen på varje morgon.
Om han var hemma.
För vi var inte så jättereligiösa, men farföräldrar var väldigt religiösa.
Och morföräldrar var också väldigt traditionella, därför att morfar gick också till synagogen morgon och kväll.
Vilka vänner och bekant hörde du i skolan?
I skolan hade jag väldigt många olika.
Men jag hade en bestis som hette Valeria.
Hon överlevde, och hon lever i Kanada.
Sen hade jag många, många.
Det var inte så jättesocialt att man omgås alla.
Var det en branschskola, eller var det enbart en judisk skola?
Nej, vi hade ingen judisk skola i den här staden.
Vi hade en reformatskola.
Jag har gått, som alla har gått, katoliker och protestanter.
Men det var en annan skola, där fick man inte gå.
Inte judar och inte katoliker.
Så det var bara protestanter som var där.
Enbart.
Men den var den skola som jag har gått, som var alla.
Omgicks dina föräldrar med judar och icke-judar?
Ja.
Vi har omgås med judar.
Min pappa hade väldigt många vänner som var kristna.
Han var väldigt omtyckt, så som han var köpman.
Jag hade en färgbor som överlevde kriget och åkte dit till den staden som vi bodde.
Då ropade de efter honom, för han var så lik med pappa.
De trodde att pappa hade överlevt.
Hur visste du att du var en judi?
Jo, därför att vi har varit traditionella.
Det var väldigt normalt.
Vi hade korsar hemma.
Du vet vad det är.
Jag kände inte någon judisk familj som inte hade den.
Så det var väldigt självklart.
Firade ni någon judiska högting?
Ja, oja, oja, oja. Mycket, mycket, mycket, mycket. Riktig.
Det har man förrätt riktigt.
Faktiskt.
Vet du om min pappa när vi förrädde, så du var väldigt noga.
Har du någon...
Min syster, hon är för 35, då var jag nästan åtta år mellan oss.
Har du någon smärtsam minne från den tiden?
Nej, inte hade jag bara den att jag var lite avundsjuk på min syster.
Men det är rätt så naturligt att man vet det nu.
När jag gick någonstans så var det så självklart att hon skulle hänga efter mig.
Som vanligt.
Men jag hade ett väldigt, väldigt fint minne till 1939.
Då blev jag tonåring och diskuterade väldigt.
Jag hade ett vackert minne.
De diskuterade, mamma och pappa tittade så klart.
Hon blir vackert och sådär.
De gjorde att familjen var väldigt viktig.
Mina föräldrar har varit väldigt kärleksfulla mot barnen.
Allt var först var det barnen.
Det minns jag.
Rötterna, jag tror hemmet, är väldigt viktig.
Så minns jag också att min pappa var väldigt, väldigt underbar.
Min mamma också när hon blev sjuk.
När jag var kanske 12-13 år.
Jag hade en bror vid det som var efter mig.
Jag hade en liten bror och han var sex månader när han dog.
Jag vet inte riktigt varför. Jag minns inte.
Men jag vet att min mamma inte blivit riktig människa efter det som jag förstår idag.
Då fattade man inte det.
Han blev begraven där som jag var född.
Alltid när jag, mina föräldrar, farmor och farfar levde där som jag var född.
Så jag alltid åkte dit.
Jag ville åka dit för där hade jag kusiner och lekte.
Jag ville alltid vara hos farfar och farmor och då gick jag alltid till begravningsplatsen.
Till min bror.
Det minns jag.
Då var det inte ens min syster, hon levde med min syster.
Det var väldigt, väldigt mycket kärlek mellan mig och min syster.
För att jag var en liten mamma för henne.
Hon spelade, jag ville inte spela någonting och jag tyckte inte om fiol.
Vi hade en och andra alla.
Det var en sån här riktig fiol.
Alla skulle spela den.
Och min syster gjorde det.
Vilka hobbyer hade du själv under den tiden?
Vad hade jag hobby? Sjunga och dansa.
Jag gick till dansskolan när jag var kanske tretton.
Det var sista åren med min pappa.
Läste du några böcker?
Jo, kärleksnoveller kan man säga.
Hade ni radio hemma?
Vi hade radio sista åren.
Men då var det inte så riktigt.
Så minns jag att vi hade men det stod att det gick inte att lyssna.
När det började krigstiden.
När började duka upp vissa problem för er som var judar?
Nej, jag har inte haft någon gång, en enda gång som jag har upplevt.
Två gånger har jag upplevt att jag kände att jag var annorlunda.
En gång sa en som kom hem från Amerika.
"Vad gör ni här, ni judar? Ska ni inte åka till Palestina?"
Jag tittade på honom om han var inte riktigt klok.
"Palestina, det andra."
Det var precis som det skulle vara så långt borta som man inte kan åka dit.
Jag tyckte att han var inte riktigt klok.
Sedan i skolan har jag upplevt att jag inte fick skriva på lördagar.
I alla fall har vi hållit på shabbat, men jag fick gå till skolan ändå utan att skriva.
Vi lyssnade, för den tiden har man gått i skolan på lördag.
Sen väntade de alltid på lunch.
Min pappa gick till synagogen på lördag.
Det var så självklart, vi hade inte lagat mat på lördagar.
De väntade alltid ute.
Det minns jag så väl, att jag skulle komma från skolan.
De väntade med lunchen, alltså shabbatlunchen, på mig.
Då kom jag gråtande.
Någon pojka har spottat på mig.
Det var man inte van med i den här stället som jag bodde i.
Jag hade väldigt goda kompisar som var kristna.
Min pappa sprang efter killen och lådde upp honom.
Han sa att vi vågade en gång till.
De gjorde den enda minnen som jag har.
Sen en minne till i skolan som lärarinna, som jag har berättat för dig.
Jag gick i tredje klass.
Jag var väldigt noga och pedant.
Hon plockade ut mig alltid i skolan.
Den tiden tittade man med naglen om man var riktigt tvättad eller inte.
Hon plockade alltid ut mig som exempel.
Jag har gjort en fläck på min skrivbok.
Med penna.
Hon var nog en antisemitfeder.
Hon har lagt skrivboken på min rygg och låtit föra mig.
Med två andra icke-judar, jydiska barn.
Runt om alla klasser i den avdelningen.
Alltså flera våningar.
Det tog på mig att den följer mig hela mitt liv.
Tills idag.
Vad stod det på lappen?
Ingenting. Bara att de ska se hur fläckig min skrivbok var.
Ingenting annat.
För då visste man det inte.
Då har jag berättat den hemma.
Min pappa var en väldigt god vän med rektor.
Inte bara därför att jag gick till skolan.
Men så som han var köpman.
Så alla kände honom.
Jag berättade och min pappa har gått upp till den läraren innan.
Och sa att om du försöker att visa för henne.
Därför att jag var en sån här elev som jag inte förtjänade den.
Gör du den, som pappa har sagt.
Då ska du ha med mig att göra.
För att en vuxen människa hur kan bära sig åt?
Mot ett barn.
Hon ville inte göra fläckar.
Det hände med den här.
När man skrev med den här bläck.
Så allting måste man göra.
Och så man var livrädd.
Och ju mer livrädd var man så blev det så.
Vilket årtal var det då?
Jag vet inte. Hur gammal kunde jag vara?
Jag tror att jag inte har gått i tredje klass.
Eftersom hon var väldigt rädd.
Så hennes syster och två gamla fröknar har inte varit gifta.
Så det har undervisat också läraren innan.
På den här reformatskolan.
Sen blev hon så rädd.
Det var en viktig sak att man ska bära böcker hem.
Till dem.
Och gå med dem på sidan.
Jag vet inte om du kan tänka dig det.
Att lärare.
Det var en väldigt viktig uppgift.
Att man ska bära deras böcker.
Hemma gjorde de precis som barn.
Det var också en nedvärdering tror jag.
Jag kan också berätta för dig en annan episode.
Absolut en nedvärdering.
Vi hade hembeträda.
Och min mamma har sagt att pappas skor får hon putsa.
Men inte din.
Du får putsa dig själv.
Därför är det väldigt nedvärderat.
Om någon anlitar en annan att putsa skor.
Jag vet inte om du kanske upplevt det.
Eller du har hört från andra.
Jag vet inte.
Jag fick putsa mina skor själv.
Att inte fick...
Jag fick putsa min kappa själv.
Och du vet jag hänger ut.
När jag var så pass tio år.
Så jag kunde putsa skorna.
Jag minns inte när jag var liten.
Då putsade de självklart.
Blev du vittne av några händelser mot judar i stan?
Nej, ingenting har jag blivit vittne av.
Att de har slagit någon.
Jo, den har jag blivit vittne av.
Du vet hos oss gick alla religiösa judar också.
Samtidigt med mig i skolan.
De hade många barn. Kanske åtta, tio stycken.
De har bott inte så...
De har trångbått.
Kanske hade de inte lika bra heller.
Så hon lärarinna, den här som var inte semmitom.
Hon plockade ut dem jämt.
Och låtit förnedra dem.
Den enda lärarinna som har följt mig.
Är min liv hemifrån.
När började du och din familj uppleva några problem?
Den 1939, när min pappa gick till militären.
Alltid har in och ut.
Och då har jag börjat...
Mitt barndom har blivit stört.
När jag tänker tillbaka på hur vi hade det.
Därför att min farbror var i militär.
Alla skulle i militären.
Och sen så som vi hade en gård.
Då ställde de upp skyddsvapen.
Militärerna hos oss.
Det var en stor händelse i mitt liv.
Att hos oss var det uppställt.
Det är den som jag tänker tillbaka på.
Då var jag inte mer än 8-9 år redan.
Som det började.
Vad hade din pappa för uppgifter i armen?
Vanligt. Han var en vanlig soldat.
Ingen särskild...
Den tiden har man inte gett förljud.
Hur länge fick ni bo i det huset?
Som min syster föddes flyttade vi därifrån.
Vi bodde där så länge som jag har inte blivit 1944.
Vilka händelser fanns mellan 1939 och 1944 i den staden som har märkt dig?
Det har märkt mig att min pappa var i militären.
Affärerna kunde han inte uträtta lika som förut.
Det har jag märkt.
Jag hade en väninna, Valeria, som hennes pappa var döv.
Han kunde inte gå till militären.
Då gjorde han ingenting heller, så de hade en dålig ekonomi.
Min pappa och andra vänner var i militären i den åldern.
Många i våra bekantser, som jag minns.
De var unga.
Min pappa var inte mer än 37, 38 eller 39 år.
Han var 40 när vi kom hemifrån.
I hemmet talade ni om antisemitismen.
Fick ni veta vad som hände med andra ljud i andra länder?
Jo, vi har hört allting, men inte som barn.
Då pratade de vuxna och hörde på radio.
De stod överallt och diskuterade.
Sen kom flera gånger om dagen med nyheter.
Jag var inte engagerad i den.
Jag minns att min pappa var ofta i militären.
Det drabbade mig som en bortskämd unge.
Jag fick kanske inte till hösten en ny kappa.
Eller en ny skor, som förut.
De minnena var smärtsamma för mig.
Likadant idag, andra fick som deras pappor var hemma.
Jag minns en väldigt viktig episode i mitt liv.
Min pappa var i militären.
Varje eftermiddag gick jag till mormor.
Särskilt när pappa inte var hemma.
Då var alltid mamma där, då visste jag att hon var där.
Jag gick till mormor och hon sa "Pappa har kommit hem på permission".
Jag minns att det var så länge sen, men den har jag framför mina ögon.
Mormor bodde ena ändan av staden och jag vid den andra.
Jag sprang och tappade inte andan.
Hela vägen sprang jag.
Jag hade så mycket glädje att pappa var där, för det var längsta tiden som han inte var hemma.
Då kommer jag ihåg att han kanske tagit en bad eller något sånt där han låg i sängen.
När jag kom, när han var trött och såg kläder som jag förstår idag.
Att det var en stor sak att vara i militären.
Att det var tröttsamt.
Jag minns så väl att jag kom in i huset och kunde inte andas.
Jag bara ramlade ner på pappa och grät.
Jag var inte så gammal och grät.
Han tröstade mig.
Mamma har redan berättat att jag inte kunde få nu kappa.
Han trodde att jag var ledsen.
Då sa han "Du vet att hjulet är alltid runt."
"En hjul är runt."
"Du får se att jag kommer snart hem."
"Då åker vi och handlar."
Det var en minne på min barndom.
Undertexter från Amara.org-gemenskapen
Medverkande av Amara.org-gemenskapen