Jag är här nu med David Szpigler, 20 maj 1997.
David, du har berättat om att ni har gift er.
Du och din fru hade också överlevt lägervisstelse.
Ni ville lämna Jönköping och du hade just köpt en lägenhet.
Var var det någonstans? Det var inte i Jönköping?
Nej. Jag såg annons i tidningen om att byta lägenhet från Stockholm till Jönköping.
Då sa jag till Adela, vet du vad? Jag ska svara på annonsen
och erbjuda honom flyttningen från Stockholm till Jönköping.
Och han gick med på den. Jag kom upp, fick jag lägenhet på Tallkrogen, tre rum med kök, genom Svenska Bostäder.
Och vad fick du för arbete? Du hade arbetat på Norra Hammarsbruk, men vad fick du i Stockholm?
Jag jobbade på Norra Hammarsbruk och så jobbade jag på Svenska Flaggfabriken.
Och d å sade jag att här ska jag inte jobba. Jag ska inte bara jobba, jag ska söka någonting eget.
Efter några år, jag fick den tiden, har jag samlat lite pengar, utan ägodelar,
rena kontanter har jag haft ungefär 16-17 tusen kronor sparat, rena pengar.
Kanske man blir sjuk, man vet aldrig vad det blir så här.
Jag köpte första kafét på Palmettegatan 4.
Jag var städare, jag var hovmästare, jag var kassör, jag var inköpschef, allt.
Jag kände rätt bra på den. Efter ett år bytte jag den kaféet, sålde jag,
och köpte en Cupido på Roslagsgatan 6, en kafé, en konditori.
Det var den tiden med spelapparaterna, massa ungdomar, jag tjänade kolossalt mycket pengar.
Jag köpte en stor villa, sex rum och kök.
Jag åkte till Jönköping, köpte de möbler som står här, här inne, allt.
En som hette Jonsson köpte min första soffa hos honom.
Jag sa "Jag har lovat dig, jag ska köpa en stor, men du måste skicka den till Stockholm".
"Okej, det spelar ingen roll."
Jag gjorde med honom precis som jag gjorde först. Du får allt kontant, inte en enda växel eller någonting i avbetalningen.
I den tiden man vill ha kontant, man kunde att pruta den.
Jag köpte min första bil hos Glowash, en Volvo, betalade också kontant.
På den tiden dikterar jag priset, inte dem, inte Volvo. Så gick det.
Och så fortsatte det. Och sen kom ditt andra barn.
Ja, hon är född i Jönköping också.
Ja, din fru, du ska berätta vad hon hette. Adela Sachs, född Sachs.
Och dina två barn? Frida Marianne, Schwarz heter hon. -Hon är gift Schwarz.
Hon är för '48 i Jönköping.
Rosi Carola, Nakache. Gift Nakache, hon är född '52.
Och Rosi Karola bor i Israel.
Fick ni någon hjälp i från någon Judisk Församling?
Tyckte ni det blev uppsökt av någon biblisk församling?
Ingenting. Jag sökte inte hjälp heller.
Blev det Wiedergutmachung?
Wiedergutmachung har jag fått.
Dina svenska vänner eller kamrater, har de varit intresserade av det du har gått igenom?
I Småland, ja.
När jag kommer i svenskt sällskap, det är mer att jag representerade att jag är jude.
De ska veta med vem de har göra det.
Ifall de vill säga någonting ska de veta att det sitter en jude.
Jag skäms inte med detta att jag är jude
Men har de inte i Stockholm varit intresserade av det du har gjort?
Jag visste det.
Är din judiska identitet idag, är det lika orthodox som när du växte upp?
Tyvärr inte det, nej.
Jag går rätt ofta går jag till synagoga.
Och på Rosh Hashana, Yom Kippur går jag till sessionshallens uppe hos Bornstein.
Tyvärr, han är sjuk.
Så länge jag har bott i Stockholm har jag davnat Rosh Hashana och Yom Kippur uppe hos Bornstein.
Du har varit i många arbetsläger och två förintelseläger.
Vad tror du gjorde att du överlevde? Hur har du klarat dig?
En öde.
Jag tror på öde.
Dina upplevelser, hur har de påverkat dig som människa?
Har du sviter efter allt du har upplevt?
Fysiska, psykiska?
Från början var det psykiska mycket.
Men idag har jag fortfarande men.
I vilken form?
Ibland kan man ha mardrömmar från lägret.
Är det någonting du vill tillägga till din berättelse?
Eller är det någonting du tycker att jag inte har frågat dig om?
Vi har haft en jättestor släkt.
Jag har fortfarande mycket god kontakt med min släkt idag.
Jag har släkt spredd över hela världen.
Från Frankrike, Amerika och Australien.
Människor som lämnade Polen?
En som lämnade Polen och en som är född där borta, i Frankrike.
Så du har släkt kvar trots upplevelserna i Polen.
David, tack för att du ville ställa upp för den här intervjun.
Tack.
Mitt nummer i Auschwitz var 135098.
Det är ID kortet som vi fått efter kriget med detsamma, från engelsmännen.
Det är en medicinkort som vi har fått, och den andra är fodralen.
Man ska visa läkarna.
Det ID kortet som jag fick den 19 juli 1945.
Det ID kortet och medicinkortet var tillsammans utställt 19 juli 1945.
Den är mormors mor, och mormors far.
Hur har du fått kortet?
Jag har fått den från släktingar från Amerika.
Tyvärr, de lever inte mer Schweizer.
Det kortet är min farmor. Jag har fått den från min kusin som bodde i Amerika.
Det är min sister Cima med hennes man. Jag har fått den från hennes väninna som bodde i Israel.
Det är Adela min före detta fru. Jag har fått bilden 1946.
Det är min äldsta dotter Marianne och hennes man David Schwarz.
Det är taget 25 år tillbaks.
Det är Rosi och hennes man Richard Nackache.
Det är min äldsta barnbarn Michael Abraham. Han är 24 år gammal.
Det är Daniel, han är 20 år, Schwarz.
Det är Gabi och Jessica Nakache. Gabi är 20 år och Jessica är 15.