I början på Band 2, intervju med David Szpigler i Stockholm, den 20 maj 1997.
David, du berättade just att du hade kommit tillbaka till gettot.
Kan du beskriva lite hur dina föräldrar hade det?
Vad hade levnadsförhållandena försämrats från tidigare?
Det har försämrats kolossalt mycket.
När jag kom hit så berättade jag det för mina föräldrar och alla mina kamrater.
Vad ni fick när ni körde sig ut i arbetslivet.
Jag såg att det inte var framtid.
Det var ingenting.
Du såg ingen framtid i Bendzin?
Ingenting alls.
Kan du beskriva lite, innan du går vidare, hur gettot såg ut?
Var det inhägnat gettot?
Inhägnat gettot, det var med judisk polis.
De folk gick till arbetet, till en skrädderi shop.
Det kom en massa militärkläder som kom från fronten och måste lagas.
I själva stan var det nya, tillverkade uniformer och civila.
Hur stor stad var bensin, hur många invånare kan det ha varit?
60-70.000, rent judar.
Och du sa 80% judar?
Ja, 80% judar var det.
Så förhållandena hade försämrats ganska drastiskt och du såg ingen framtid?
Jag såg ingen framtid.
Men kunde du lämna Bendzin?
Vad menar du?
Du såg ingen framtid i Bendzin.
Jag kan inte lämna Bendzin, jag har precis isolerat allt.
Jag blev anställd i en shopp, en skrädderi, som tillskärare.
Jag ska lägga tygerna på en så jättestor bord.
Och jag såg där borta där man kan stjäla. Jag var också i lägret.
Man måste leva, man måste offra sitt liv för att överleva.
Det är klart att judar får inte stjäla, man måste göra någonting.
Det var inte judiska förmögenheter, det var tyska förmögenheter.
Jag kom en gång hem, det band jag fast med en tyg, en foder, från ett kostym.
Det var någonting tre, fyra meter. Jag lämnade till far så jag bara hämtade den.
Så jag hittade den i stan, sa jag.
Jag går så många gånger och hittar ingenting.
Jag berättade honom vad det var för någonting.
Han ville inte sälja den. Jag gick och säljde den.
Jag fick ett par mark för detta från en skräddare.
Det värsta var när de delade maten på kupongen.
Det var så tjocka påsar.
Varje påse kanske vägde fem par hekto.
Riktigt tjockt papper. De vägde precis som medicin, på gram.
Det var det mycket god vän till mig.
Jag sa till honom, det måste vara fel.
Den församlingen som sitter där, de har hand om detta.
De måste göra stora pengar.
Man får säga femtio kilo mjöl. De säljer bara trettio eller trettiofem.
Tjugokilo mjöl säljer de.
Det papper, de påser man säljer väger mer. De väger precis som guld.
Den affären var precis där vi bodde.
Han bodde precis mittemot oss.
Jag sa, den kvällen ska jag göra inbrott.
Han sa, du är inte klok.
Man kommer från lägret där man jobbat tjugo kubikmeter sand.
Då är man stark i armarna.
Som en riktig gruvarbetare.
Jag sparkade till den.
Jag vet inte vad det heter på svenska.
Det var en lås.
Man sätter in den och sen var det låset sen in den.
Ett hänglås eller något slags.
Som hänglås.
Jag tog in en järnbit och satte in och rev upp den.
Sen var det färdigt. Fritt fram.
Sen fanns det tunnorna med olja.
Olja var det precis som tjockolja.
Svart.
Vi hämtade en kärl hemifrån.
Och mjöl.
De kom in och frågade vad vi hade hämtat.
Det står i talmuden att man stjäler från en tjuv får man inte straff.
Det är sant.
De stjäler från dig och jag stjäler från dem.
Får ingen straff.
Jag gav mina morbröder och farbröder mat för mig och hans släkten.
Så du försåg dem med mat? Med mjöl och olja?
Ja, jag försörjde dem.
De har inte sagt någonting.
Den förståndare som hade handelsrätten sa att han hade inte hört någonting.
Det var en inbrott i natt.
"Jag har inte hört någonting. Jag sover som en stock."
"Du får inte grubbla och lämna till polisen annars är du död" sa jag.
"Nej, jag ska inte göra någonting. Anmälda den."
"Då kanske de blir hungriga" sa han.
Så det här var alltså i gettot i Bendzin?
1943 var det någonting i juni eller juli månad.
Alla judar måste ställa sig på uppsamlingsplats och de tog mina föräldrar.
Jag kunde inte smälta den. De tog mina föräldrar.
Det var en bekant till mig som var judisk polis.
Han var en jättesnäll kille. Han hette Solek Domb.
Då frågar jag honom. Bytena... Vakterna byter.
Då sade han, ungefär den och den tiden.
Det var inga tyskar, bara judisk polis.
Jag gick fram och tog mina föräldrar med armarna.
Det kom en judisk polis. "Vad gör du här?"
"Jag ska hämta dem." "Du får inte hämta dem."
Jag smällde till honom och han blödde då.
Så du tog hand om dina föräldrar från uppsamlingsplatsen?
Jag gömde dem i en källare.
I gettot bodde bara polackerna som jobbade i kolgruvorna.
Varje rum hade en källare.
Jag gömde dem tills de var färdiga.
Den killen sa efter att de hade gått, "Nästa gång ska du inte ta sånt jobb."
"Jag offrar mitt liv till mina föräldrar. Du ska inte hindra mig."
Så det här var på sommaren 1943?
1943. Jag sa till mina föräldrar, "Förr eller senare blir det likvidation."
Så, så blev det.
Dina systrar var de också i gettot?
De var också i gettot. Alla var i gettot.
Var de redan gifta före kriget?
De var alla gifta.
Så vad hände? Gettot blev så småningom likviderat.
I gettot blev det småningom. Alla syskon var vi tillsammans.
Vi gömde det. Vi hade två rum.
Vi ställde fram en soffa, inte soffa, ett skåp vid dörren.
Man ska inte se den. Det var små barn också.
Små barn kan inte säga att de ska vara tysta.
De grät. Tyskarna kom in och tog dem.
I tredje, i tre dagar var vi där borta. Vi kom med dem och skickade oss till Auschwitz.
Ni blev tagna samtliga som var i huset allihopa?
Allihopa. Allihopa som var i Auschwitz.
Och min far sade, "Chaim David, du ska ta hand om dina svågrar."
Du har varit i arbetsläger. Du vet hur man gör.
Du är stark i armarna. Du ska klara dig.
Med Guds hjälp ska du skydda dem.
Du ska aldrig glömma din familj.
När sa han det?
När vi kom till Auschwitz. Till rampen.
Visste ni vad Auschwitz innebar?
Vi hade hört talat om det redan.
Det var inte långt ifrån.
Visste ni vad det var för ett slags läger?
Ja, vi visste att det var utrotningsläger.
Slut.
Vad hände efter att din far hade sagt det?
Det var en selektion. Då tog dem kvinnor för sig och männen för sig.
Jag sade adjö till min mor, mina syskon och mina syskonbarn.
Min far och mina svågrar ställde sig alla tillsammans.
Det var en tysk som kom med en käpp.
"Rechts" "Links" "Rechts" "Links"
Vi visste inte vad det betydde.
"Rechts" betydde unga människor.
ÄLinks" var det gamlingar, barna.
Så var det.
Då kom vi in till Birkenau.
Mina två svågrar.
Jag sa till en svågar, till Rosenblom och till Abramczyk.
"Här stannar jag inte 24 timmar."
"Varför?" sa de.
"Det är ett idiotiskt jobb."
"Man ska vända kavajen, den häftnings kavajen man har fått."
"Man ska lägga sanden i den och lägga på den högen."
"Sen drar man det på tillbaka."
"Idiotiskt. Man gör ingenting."
"Det är meningslöst arbete."
"Psykiskt ska de bryta ner det."
I de kasernerna var det för hästar, ett stall.
Det var en lång den, britserna för tolv personer.
Det var precis på kommando.
Alla måste vända sig på vänster sidan.
Alla måste vända sig på höger sidan.
-Det var så trångt. -Så trångt.
Vi fick en brödbit och lite te på morgonen.
Och lite soppa på kvällen. Det var all mat.
Då sa jag till min svågar, "Det första jobbet dem söker ska jag gå."
Det var inte mer än tio-tolv dagar vid tolv dagar.
Jag ropade om innan, "Vi behöver ha äkta skräddare."
"Beställa."
"Finarbetet."
"Dem som inte är skräddare, finns det krematorium."
"Den blir förgasad."
Till och med i Bendzin var det en stor konfektionindustri.
Inte beställt arbete.
-Så snabbt, kan man säga. -Färdigt.
Färdig sytt, inte mycket dåligt sytt.
Till och med de var rädda att gå.
Jag sa att jag inte var rädd att gå. En gång lever man, inte mer.
Man lever inte bara två gånger. En gång är färdigt.
-Du anmälde dig till... -Eller eller.
Jag tog mig med båda två. En ville inte gå.
Han var mycket religiös. "Jag kan inte sy."
"Jag kan sy!"
Vi kom upp till Auschwitz.
Det var precis en motsvarande som var Birkenau.
Med sängar. Varje man fick en säng med ett skå p.
Man hade ingenting att lägga in i skåpet.
Nya kläder fick vi. Randiga kläder.
"Okej, vi kommer in."
Och det var appell. Appell var inte som i Birkenau.
I Birkenau kan man stå på appell två, tre, tio, fyra timmar.
Det var fem minuter.
Det kommer sturm mältester, exempelvis 355.
Han räknade att de kommer förbi SS. De gick förbi SS och sa till arbete.
Och vad gick till jobbet?
Min svåger gick på kvällen. Jag skulle gå dagskift.
Han kommer på morgonen.
Då fick vi en bröd, smörbit, smör, det var inget smör, margarin.
En liten marmelad.
Jag svalde på den. Det ligger i magen och ingen kan stjäla den från mig.
Inifrån är det färdigt. Jag åt upp allting.
Min svåger sade, "Du ska inte äta den."
"Den dagen, den sorgen." sade jag.
Hur långt bort låg skräddarverkstaden?
I samma barrack. I samma byggnad var det.
Vi behövde inte gå långt.
I bottenvåningen var det en desinfektionsanstalt.
Ja, just det. De som kommer ska göra det.
För människor eller för kläderna?
Kläderna.
De kom upp till oss, att vi ska kunna göra det.
Jag frågade min svåger, "Vad gör man?"
Han sa, "Jag är en kapon. Han bara slåss."
Kapon slog er i magen.
"Du kan inte hålla en sy nål i handen."
"Jag ska ordna den."
Jag kom upp.
Han frågade var jag hade kommit.
Han kom fram till mig och sa, "Var kommer du?"
"Kleinmangelsdorf."
Han hade Kleinmangelsdorf, precis som en Stockholmare som bor i Florida.
Han sa, "Jag är från Stockholm."
Stockholm är precis där han är hemma.
Han sa, "Du ska gå åt sidan. Alla ska gå åt arbetet."
Alla bekanta mina, från min stad, var synd om mig, tycker de.
Att de ska slå ihjäl mig.
Jag har inte sagt, för jag har ljugit för honom.
Då berättade han för mig. Han hade jobbat där borta 1938 eller 1935.
Han hade redan jobbat där borta på Autobahn.
Han frågade mig var jag hade kommit.
Jag sa, "Vi har byggt den och den."
Han sa att det var rätt.
Samma civilingenjör, han kom med en svart rock med en jättestor hatt.
Vi kallade honom "Galor", som en präst.
Så ni hade gemensamma bekanta?
Gemensamma bekanta. Han sa, "Jag ljuger inte för honom."
Han sa, "Du ska inte jobba där nere, du ska jobba i sorteringen."
"Vad är sorteringen?"
Han frågade mig om jag var hungrig. Jag sa, "Vem är inte hungrig, jag är jämt hungrig."
Han gav mig en SS-bröd, en bit bröd, med en korvbit.
Han sa, "Du kan ta en halvbröd till min korv."
Jag kom upp. Det var gamla tyskarna som var Jehovas vittne.
Och sen var det en jude som var från Holland.
Han berättade att han var en miljonär i Holland.
Han var en pälsfirma i Amsterdam.
Jag kommer inte ihåg vad han hette.
Han var 40 år gammal.
Jag såg honom under bordet gå in och klädde på sig en skjorta.
Jag ska aldrig glömma att jag ska leva eller när jag ska dö.
En vit skjorta.
Jag tänkte att det ligger en miljoner skjortor, varför tar han den?
Då sade jag till min svåger att det såg ut som att jag missfogade i appellen.
Efter appellen kommer jag snart. "Var ska du gå?" sa han.
"Jag måste uträtta någonting."
Då kom han till en barrack.
Jag tror det var 95 eller 96. Jag kommer inte ihåg vilken barrack.
De pojkarna som jobbade där hette Volgas. De jobbade på en kommando som hette Volgas.
Från avloppet, de ska gasa för detta på tyskarna.
De lagade mat eller någonting.
De måste svetsa med gas, allting.
Det var mycket civilisterna, polackerna, tyskarna.
De gjorde affärer med dem.
Man kommer in och frågar dem "Vad har du till försäljning?" "Var jobbar du någonstans?"
"Jag jobbar i skrädderi." "Har du några skjortor eller någon pullover?"
"Ja."
Min far sa jämt till mig, "En kund ger dig det du ska göra."
"Du ska bry dig sig bättre."
"En kund lär dig vad du ska göra."
Det får du översätta.
"En kund lär dig vad du ska köpa."
Han kommer och säger, "En blå kavaj."
"Du ska köpa blå kavaj."
"Vill han ha det så ska han få det."
"Han har sagt att han vill ha skjortorna."
Det här var människor som kom utifrån lägret.
De jobbade utanför lägret.
Det var de som ville göra affärer med.
De ville ha en skjorta.
"Jag har en skjorta. Hur mycket vill du ge mig_"
Så han har gett mig fem, sex skjortor.
"Igår fick jag tio."
"Det får du tio dagar också."
"Jag ska gå och hämta den."
"Ni vet ju att jag är en leverantör."
"Han köper."
Så säger jag till min svåger: Från och med i morgon:
"Gud, vill du ha mig?"
"Ska du ha det?"
"Han räckte."
"Det ska räcka mycket du vill."
"Så en skjorta var värd tio cigaretter."
"Men du rökte inte?"
"Jag rökte inte på den tiden."
"Du använde cigaretterna till nåt annat."
"Jag köpte bröd, jag köpte nånting."
"Vad kostade ett bröd?"
"En bröd kostade fyra, fem cigaretter."
"En hel limpa?"
"En hel limpa."
"Var fick man tag på en limpa?"
"Det fanns det."
"De som jobbade på bageri stal dem, de jobbade i..."
"Allt fanns det."
"Vad man vill, till och med valuta kan man få."
"Var fick man valuta?"
"Alla valutor kan man få."
"I Auschwitz fanns det en kommando som hette Kanada."
"De Kanada var det, de som folk jobbade."
"Folk kom hemifrån, måste man ta bort från fickorna."
"De sorterade guld till guld, pengar till pengar."
"En del stoppade..."
"Man jobbade och äter man bröd också."
"Så sa min pappa."
"Man jobbade som bagar är man var aldrig hungrig."
"Så du gjorde affären med Kanada kommandot?"
"Nej, de var inte hos oss, de var nån annanstans."
"De smugglade in den."
"Man kan köpa den, det fanns det folk som jobbade."
"Var fanns Kanada kommandot?"
"Kanada kommandot var i Birkenau, det var i Birkenau."
"Och det var i Auschwitz?"
"Ja, jag var i Auschwitz."
"Så."
"Dagen därför köpte jag en skjorta."
"Jag sa att jag hade tio cigaretter."
"Jag hade två cigaretter."
"Nej, jag fick tre cigaretter, min svåger."
"Och i samma veva kommer från Krakow, från Plaszów."
"En kommando, en man som hette Roman Fajk."
"Han var stumdinst."
"Han kallas det på svenska."
"Han var inre tjänst?"
"I Birkenau."
"Han hämtade mat, allting."
"Jag blev med detsamma god vän med den mannen."
"Jag säger att han ärlig."
"Man kan inte få med sig cigaretterna."
"Så jag vet det, Roman."
"Du ska ge det, du ska bli min kompanjon."
"Jag stjäl och du ska få det också."
Okej, vi var där tillsammans, Sverige till 1945.
I samma veva var min svåger sjuk.
"Han fick tyfus."
"Han var tvungen att gå på..."
"...sjukstuga."
"Han kom inte med tillbaka."
"Och jag blev ensam."
"Jag visste inte vad jag skulle göra."
"Precis ensam, ingenting."
"Sen kom en man till mig."
"Han säger han har träffat en flicka."
Från min stad.
Och säger att min syster lever.
"Vilken var det?"
"Den yngsta, Reisl."
"Han visste att hon levde, han hade..."
"Han jobbade också i Union."
"Union, det är ammunitionfabriken."
"Det var med män."
"Och jag frågade honom, gå och fråga henne."
"Jag skickar henne några cigaretter."
"Han skrev, så visade han sig."
Han kan inte säga var han har sett henne.
Och den man var mycket ärlig.
Mycket, han var våran kund faktiskt, före kriget.
Han var från Starnu.
Och jag hjälpte honom mycket.
En schalette.
"Han kunde sälja den."
Jag hjälpte honom mycket.
Sen hjälpte jag bekanta från min stad kollosalt mycket.
Så jag kan berätta en episod.
"När jag kom in i ett annat läger med kläder."
"Om man ska byta."
"Då träffade jag en pojke som skulle gå."
"Han hade jobbat på kolgruva."
"Han kom tillbaka."
"Jag gav honom varma strumpor."
"Skor, allting."
"Så du hjälpte dem?"
"Jag delade med mig."
"Jag var inte egoist, då måste jag dela med det."
"I Auschwitz, träffade du Ziegenare?"
"I Birkenau."
"Har jag sett på andra sidan Zigenare."
"Där har du sett."
"Du nämnde Jehovas vittnen, hade du träffat?"
"Jehovas vittnen var där samtidigt."
"De ville inte prata med oss."
"De var mycket äldre, de fick paket hemifrån."
"Fick de en bättre behandling?"
"De fick en bättre behandling än judar."
"Visste ni i Auschwitz?"
"Fick ni höra rykten om vad som hände utanför lägret?"
"Ingenting."
"Om kriget, hur kriget gick?"
"Vi visste att det var ett ungdomsrum i Birkenau."
"De jobbade i bagagekammaren, judarna."
"Och det var ett uppror."
"De som arbetade i krematoriet?"
"Ja, det hörde vi."
"Hörde du talas om medicinska experiment?"
"Det hörde vi, det visste vi."
"Det var en kille från Belgien."
"Han var i vår block, de tog honom."
"Vad gjorde de?"
"Han kom tillbaka precis när han var färdig."
"Han var apatisk, ingenting."
"Efter några månader förvandlade han sig precis som en kvinna."
"Det började växa bröst på honom."
"Han hade varit utsatt för någon slags behandling."
"Ja."
"Blev du själv sjuk någon gång?"
"Peppar, peppar, nej."
"De som blev sjuka, vad hände med dem?"
"De ville inte gå in i revier till sjukstugan."
"För de visste att de hade gått till sjukstugan, så kom de inte tillbaka."
"Du höll ihop med Roman Feig?"
"Ja, med Roman Feig höll jag ihop ända till hela vägen."
"Ända till, till senare."
"Förekom det någon, vad ni hörde talas om förutom i krematoriet, i Birkenau?"
"Någon annan opposition eller någon slags?"
"Det var det jag kommer ihåg, det var 1944."
"Vad hände då?"
"Fem lastbilar kom till Auschwitz, inte till Birkenau, till Auschwitz."
"De hämtade uniformer med rekvision."
"Vi lastade dem, och de slåss inte, de SS."
"Med såna stora piskor, Laus, Laus, Schnell, Schnell, Schnell, Schnell."
"Vi lastade uniformer, kvinnliga, manliga uniformer, SS, bara SS."
"Sen visade det sig att de var partisaner."
"Uniformerna."
"De kunde tagits in i lägret med lastbilar."
"De måste ha varit perfekt, som kunde ha tagit perfektiska eller förfalskade rekvisioner."
"Papperna, dokumenten."
"Och de tog med sig uniformer för att kunna använda som partisaner."
"1944."
"1944 var det."
"När likviderades lägret?"
"Lägret 45, januari 45."
"Vad hände då, kan du berätta?"
"Det hände att kappar Ignaz sa till mig, 'Ni ska vi flytta härifrån.'"
"Som du var så snäll, jag hjälpte honom mned brännvin."
"Vad var han för nationalitet, Ignaz?"
"Tysk."
"Han var tysk."
"En tysk kriminell."
"Han var en grönvinkel."
"Tjock var han."
"Men du hade bra kontakt med honom?"
"Mycket bra."
"Han uppskattade mig precis som en fånge när han jobbade på autobahn."
"Jag gick till samma helvete som han."
"De behandlade honom precis som vi behandlade dem."
"Han sa att de ska likvidera lägret."
"Du ska åka med rullvagn med verpflegung (mat) för tyskarna."
"Rullvagn, alltså häst och vagn?"
"Häst och vagn som heter en sån plattform."
"Jag och Roman åkte med den rullvagnen."
"Vi kom till Breslau."
"Det var en SS-man som drack med honom."
"Han var en riktig fylle hund."
"Så full har jag aldrig sett i mitt liv."
"Jag har aldrig sett en man som dricker."
Var han med på vagnen till Breslau?
"Ja, han var med."
"De två beskrev mig att de ska flytta därifrån."
"Från transporten."
"Jag gick till Breslau till vår kund, Jan Godowski."
"Han var arg på mig och sa att jag inte skulle hemma ensam."
"De tyskar vill inte, jag har inget förtroende för dem."
Du menar att du sökte upp Jan Godowski i Bendzin?
"Nej, i Breslau."
"Han bodde i Breslau, i vår station."
"Han ville inte ta mig, han frågade om jag ville ha pengar."
"Jag vet inte vad det är."
"Sedan åkte vi tillbaka."
"Vi har gått tillbaka till tåget."
"Sedan åkte vi från..."
Vi ska ta det på nästa band. Det här är slutet på band två.